Claire?
Hej, Dr. Apencer.
Mrs. Spencer.
Forbudt frugt.
Går det dig på?
Vil det sige, at du ikke er gal på mig mere, hva'?
Ovedriv ikke.
Åh
Hej
Tag det roligt?
Hvad går der af dig?
Mmm. Av!
- Hvad er der? - Det er for brutalt.
Siden hvornår?
Du-
- Åh nej, det er en helt ny t-shirt. - Shhh.
- Claire, lyt til mig. - Hold kæft, Professor?
Bare...
hold kæft...og...
Hun begynder at fatte mistanke.
Hvem?
- Din kone.
Hold op!
- Du ved. - Hvad fanden gør du?
Jeg ved.
Jeg var der.
Lige før ulykkent. Nu husker jeg det.
Hvad?
Jeg kom ind.
Jeg hørte nogen hviske.
Jeg så dig i spejlet...
Du lå der...med hende i vores hus.
- Claire, hør på mig. - Åh, åh.
Hun var med til DuPont festen, hun stirrede på mig.
Det var hender. - Skat.
Det var derfor, at jeg fik åndenød-
- Det var derfor, at jeg tabte glasset. - Skat, det var sidste år.
- Vi havde problemer. - Så du bollede med en latterlig lille student?
- Det siger jeg ikke. - Rør mig ikke.
Gå væk fra mig.
Skrid!
Jeg sagde, skrid!
Som du vil.
Claire, vær nu rar-
Jeg ofrede alt.
Claire, vær nu sød-
- Livet, min musik! - Jeg har aldrig bedt dig om at holde op.
Jeg havde ikke noget andet valg!
Du måtte blive den perfekt far. Med den perfekte kone og perfekte familie!
Det er ikke fair. Du var en enlig mor tournerende med en baby.
Du var parat til at ofre alt. Men så hade du mig for det, og gav alt til hende!
- Hvem? - Caitlin!
- Hold hende uden for. - Og så ud af ingenting,
- finder en intelligent ung pige my attraktiv- - Hold op!
- Det var et fejltrin. - Jeg vil ikke høre på det.
- Claire, jeg prøvede at gøre det forbi. - Du skulle have forsøgt hårdere.
Jeg var i Adamant.
I Adamant?
En lille hippieby nogen timers kørsel herfra.
Jeg gik ind på en café, og så Norman sidde længst inde,
men han var ikke alene.
Det var en ung blondine. Jeg så ikke ansigtet.
Først tænkte jeg ikke over det,
men gik hen for at hilse på.
Men så begyndte de at skændes på en sådan måde...
at det stoppede mig.
Nogen dage senere, var du udsat for en ulykke,
og jeg fik en underlig opringning fra Stan fra hospitalet,
som spurgte mig, om du havde været oprevet over noget den dag.
Han fortalte det som om, at du havde kørt ind i træet med vilje,
og jeg tænktet, "Åh, Claire ved besked."
Da jeg kom hen på hospitalet,
så jeg Norman...
og han var fortvivlet over tanken...
om at miste dig.
At jeg ikke kunne sige noget.
Vær sød...
du må ikke hade mig, Claire.
Jeg hader dig ikke.
Hallo, det er Miss Jody. Jeg kan ikke tage telefonen.
Læg en besked, og jeg ringer måske tilbage.
Jody, det er Norman. Jeg leder efter Claire.
Vil du være sød, at bede hende om at ringe hjem.
Jeg kan ikke snakke med ham.
Kan du ikke ringe og fortælle ham, at jeg komme hjem i morgen?
Jeg må sprøge ham om noget.
Norman?
Norman!
Åh, nej!
Norman!
- Blodtryk? - 140 over 80.
- Puls? - Pulsen er normal. Normal sinus.
- Ingen tegn på arytmi. - Godt.
Oksygen og pupiller er normail.
- Jeg tager dig med alligevel, hr. - Jeg har det fint, virkelig.
- Dr. Powell jeg anbefaler hjerteprøver. - hør nu lige.
- Jeg tager mig af det. - Okay, han skal bare lige underskrive her.
- Okay, tak.
Norman, de kan foretage en scanning i morgen. hvis du bliver svimmel.
Jeg tager ikke på sygehuset... medmindre de har en kur mod klodsethed.
Unskyld, skat. Jeg er glad for, at du kom hjem.
- Tak. - Det var så lidt.
Du ved, hvis strømmen ikke var blevet afbrudt, ville han-
- Jeg ved det. - Ja.
Vær ikke urolig, Claire. Sørg for at han hviler sig i aften, okay?
- Okay. - Oh, og i fremtiden,
bør du holder alle elektriske installationer væk fra badekarret.
- Tak. - Tak.
- Farvel-farvel. Ring til mig, okay? - Farvel. Okay.
- Oh. - Farvel-farvel.
Jeg ringede til dig i går. og lagde en besked på Jodys telefonsvarer.
Svar mig på en ting.
Havde du noget med forsvindingen at gøre?
Ja.
Jeg havde en affære med hende.
Og da jeg prøvede at gøre det forbi,
blev hun ustabil.
Hun kom herud til huset.
Hun truede med at tage sit eget liv...
eller dit.
Jeg troede ikke, at hun ville gøre nogen af delene.
Men så-
forsvandt hun.
Det var hende, Norman. Hun prøvede at dræbe dig.
- Claire. - Du sagde det selv. Hun ønskede dig død.
Blev jeg angrebet af et spøgelse?
Du havde en affære med en pige, som truede med at tage sit eget liv,
og nu er nogen i vores hus,
en ung, blond pige.
Forstår du det ikke? Hun gjorde det, Norman.
Hun er død, og forsøger nu at skade dig... eller os begge to.
- Vi ved ikke, om hun er død. - Selvfølgelig gør vi det!
Det er den eneste logsik for...
Åh, nej.
Åh, det er min...min skyld. Jeg...jeg åbnede døren.
- Hvad snakker du om? - Madison. jeg...jeg...jeg...
- Jeg tog en fletning af hendes hår, og- - hvor fra?
- Det gav hende styrke. - Claire, ingenting angreb mig.
Der er ingen spøgelser.
Det var et uheld. Jeg har det fint.
Det er ikke din skyld. Hører du efter?
- Ja. - Claire, sig det. sig det.
"Det var et uheld. Det er ikke min skyld."
Sig det, Claire.
Jeg må lægge mig.
Jeg sov ikke i går nat, så jeg trænger til hvile.
Jeg vil være alene en stund.
Hej, Teddy, det er mig.
Hvad hedder din ven fra Duke,
ham "ghostbustersl" fyren, ham fyren som laver paranormale ting?
- Holodnik. - Holodnik, præcis.
Vil du ikke kontakte ham og bede ham om at ringe til mig?
- Jeg må snakke med ham i dag. - Selvfølgelig.
Hallo?
Ja, det er mig.
Tak fordi du ringede tilbage.
Nej, hr. Det var min far.
Han døde for nogle år siden.
Yes, han gjorde. Tak.
Jeg rigner fordi...
jeg er ude på tynd is her...
en som står mig meget nær..., tror at hun er,
eller synes at være i kontakt med et slags...
væsen eller ånd, og-
Nej, hun har ikke haft vrangforestillinger før.
Jeg spekulerer bare på...
om det er muligt, at hun...
forårsager visualisering gennem
underbevidstheden eller telekinese-
Mmm.
Kan det være noget andet?
Mmm. Og det er dokumenteret?
Virkelig?
Hør, undskyld, men kan jeg få dig til-
at ringe tilbage eller du kan ring til mig?
Ja, det ville være fint. Tak, Hr.
Claire!
Herregud.
- Går det godt, Claire?
- Fletningen. - Hvad?
Fletni... Hvor...hvor er fletningen?
- Hvilken fletning? Hvad mener du?
- Skat, hvad mener du? Er det denne du mener?
- Er det denne du taler om? - Ja.
- Hvad er det? Hvor har du fået den fra? - Jeg tog den fra Madisons hjem.
Er det hendes?
- Er det Madison Fanks hår? - Ja.
Hvad tror du?
Jeg ved det faktisk ikke.
Norman.
Ja...jeg tror på dig.
Hej, Coop.
Du spiller.
Hun er borte.
- Hvordan ved du det? - Jeg kan føle det.
Jeg hentede bogen du bestilte i forretningen.
Claire, jeg ved ikke, hvordan jeg skal bede om tilgivelse, for hvad jeg har gjort.
Men giver du mig en ny chance...
Vil jeg love, at jeg vil vige restenIaf mit liv til, at du skal være glad
Vær sød.
Årets sidste sejllads. Smukt, ikke?
- Mm-hmm. - Vi burde tage en køretur før alt løvet forsvinder.
- Bo på et motel. - Og lede efter antikviteter.
Ja, det er længe siden, at vi har gjort det.
Adamant.
Adamant?
Ja, en lille kunstby ved highway 7.
Den skulle være charmerende. Kender du den?
Nej.
Vi kunne spise frokost der.
Hvorfor gjorde du det?
Ikke for noget.
Hmm.
Åh, nej. Åh, nej.
Du forstår ikke, hvad det er for noget.
Lad være, Norman? Det er Madisons...halskæde.
Du dræbte hende, ikke?
Nej.
Jeg har ikke dræbt nogen.
Claire, hør på mig.
Da jeg kom her, var hun allerede død.
Hun tog livet af sig her i vores hus for at knuse mig.
Tror du, at jeg er dum?
Hun efterlod den til dig i haven og et brev.
Jeg brændte brevet, og smed skrinet i søen.
En uge før...
dukkede hun op til DuPont festen.
Jeg var skrækslagen.
Hun insisterede, så jeg gik med til at møde hende her.
Da jeg ankom, havde hun taget nogle piller.
Jeg, jeg prøvede at redde hende, men...hun var allerede død.
Jeg kunne ikke gøre noget.
Så...så jeg lagde hende i bilen, og-
og kørte til bådrampen...
og lod bilen trille ud i søen.
Jeg har begået et forfærdeligt fejltrin. Jeg ved det.
Fortæl mig, Claire, hvad skulle jeg have gjort?
Skulle jeg have ofret alt? Vores ægteskab?
Mit arbejde, som jeg har viet mit liv til?
Sig mig det, Claire. Sig mig det.
For vi kan lægge det bag os.
Vores liv kan gå videre. Det er ikke for sent.
Hvad vil du have, at jeg skal gøre?
Jeg beder dig om at tilgive mig.
Den pige må op.
Hallo. Det er Dr. Norman Spencer.
Jeg har information om en forsvundet person.
Madison Fank, ja.
Sender De en mand, tak?
Det er, 15 Willoughby Lane.
Det er omkring 1,5 km. fra broen.
Okay. Tak.
Jeg klæder mig på.
Information. Hvilken by?
Lad være.
Hold op!
- Av!
Jeg bønfaldt dig, Claire!
Jeg tryglede dig.
Men du ville ikke glemme det.
Åh, Claire...
Jeg ønskede ikke at dette skulle ske.
Alt jeg ville, var at du skulle elske mig,
være stolt af mig,
og være lykkelig.
Hun ville gå til dekanen.
Hun ville have ruineret os.
Troede hun, at jeg bare ville se til passivt og lade det ske?
Du aner ikke, hvordan det var...
at holde hende under vandet...
og se på at livet ebbede ud.
Men hun gav mig ikke noget valg.
Det gør du heller ikke.
Jeg forstår ikke, hvordan du fandt ud af det.
Først troede jeg, at du vidste det,
og at du havde opdigtet historien med spøgelset som en slags udspekuleret fælde.
Så forstod jeg, at du troede på det.
Det er et passivt aggresivt mesterværk.
Da jeg mødte dig første gang...
ville jeg bare leve resten af livet med dig.
Nu vil det ikke ske.
Ooh, for koldt, hva?
Jeg frøs næsten ihjel da jeg lå her...
våd, nøgen, og lod som om, at jeg var død af elektrochok.
- Hej, Coop.
Hvordan går det? Hvordan går det?
Kom vi henter din bold. Kom, kom!
Jody, det Norman. Hvis du er der, så tag venligst telefonen.
Det er Norman. Uh, uh, uh-
Hør, Claire og jeg har haft et-
frygteligt skænderi.
Kunne du gøre mig en tjeneste? Jeg sover på sofaen i laboratoriet.
Vil du kigge forbi i morgen. Jeg er bekymret for hende?
Jeg er meget bekymret for hende.
Okay, tak.
Halotanet holder op med at virke.
Jeg er sikker på, at på en tragisk måde,
vil dit selvmord hjælpe med at bringe Caitlin og jeg tættere på hinanden.
Og hver gang jeg ser på hende, vil jeg se på dig.
- Herregud.
Hvad er det?
Lo...lort
- Jeg er på broen! - Claire.
- Stop! - Hjælp mig!
Jeg er på broen.
Nej.
Nej!
Nej! Nej!
Nej!
Norman...jeg beder dig.
Tænk på Caitlin.
Gør det ikke.
Shhh.